Blogi
Puheenjohtajalta: Syksy voi olla uuden oppimisen aikaa
![Eilitta_web Eilitta_web](files/9079/textsize/Eilitta_web.jpg)
Syyskuu lähestyy ja kesälomakausi on lopuillaan. Tunnustan, että aiemmin olen ehdottomasti ollut kesäihminen, mutta iän myötä olen alkanut löytää kaikista vuodenajoista niitä kiinnostavia asioita, joiden vuoksi odotan kutakin vuodenaikaa yhä enemmän ja enemmän innoissani. Kulunut kesä on antanut mahdollisuuden rauhoittua ja levätä. Tänä vuonna oli ihan tietoinen päätös olla suunnittelematta mitään erityistä sen suuremmin, ettei lomalle tullut suorittamisen makua. Ehkä tämäkin on vuosien kautta opittua itsetuntemusta.
Syksyllä ja
loppukesällä olen perinteisesti
tykännyt marjastamisesta ja nyt parin viime vuoden
aikana olen myös kerännyt sieniä.
Päätin jo viime syksynä, että nyt on aika oppia uusia sienipaikkoja ja uusi
lajeja. Kevään aikana näin Kesäyliopiston ilmoituksen sienikurssista ja ilmoittauduin sinne oitis. No, nyt tätä
kyseistä kurssia on käyty muutamia päiviä
enkä ole saanut sitä mitä
odotin, vaan paljon, paljon enemmän.
Alussa tunnustan hieman pettyneeni
kun ymmärsin, ettei kurssi todellakaan ole mikään
ruokasienten poimintakurssi, kuten
oletin.
Kyseessä on yliopiston kolmen opintopisteen sienikurssi, biologian opintovaatimusten mukaisesti. Esitettä lukiessani ajattelin vielä alitajuntaisesti vain niitä kookkaita sieniä, mutta kurssin aikana olen oppinut katsomaan metsän sienikantaa tattitutkaani laajemmin ja monipuolisemmin. Olen oppinut paljon uusia lajeja ja näkemään myös pienten sienten maailman kuten leipälaatikkosienet, nahikkaat, hiipot ja vaikka ryhäkkäät.
Olen myös nauttinut opettajamme loputtomasta innokkuudesta sienten maailmaan. Hän on aidosti innostunut sekä kiinnostunut aiheesta ja saa myös muut mukaansa. Ryhmän henki on kannustava, hyvällä huumorilla rikastettu ja oppimista edistävä. Tämä kannustaa jatkamaan ja saa minut tulevina iltoina myös opiskelemaan omatekoisen muistipelin korteilla latinaa ja keksimään loputtomia muistisääntöjä eri sienten nimille.
Onko asioita joita olet halunnut tehdä tai oppia? Olisiko tänä syksynä siihen mahdollisuus? Oletko miettinyt mitä kaikkea voisit opiskella kansalaisopiston tai vaikka avoimen yliopiston kautta? Tai oletko jo tutustunut liittomme syksyn tapahtumatarjontaan? Syksyisin moni miettii uutta harrastusta, voisiko se olla täydennyskoulutusta tai verkostoitumista tutustumalla uusiin ihmisiin?
Monet tutkimukset korostavat luonnon hyvinvointivaikutuksia ja sitä, kuinka mahtava stressilääke metsä on. Kieltämättä kiireisen arjen vastapainona luonnossa liikkuminen antaa monenlaisia mahdollisuuksia rauhoittua ja päästä irti työasioista. Vuoden mittaan erilaiset mahdollisuudet virkistäytymisiin, milloin metsäpoluilla kävellen, milloin marjastaen tai talvisin hiihtäen tuovat kivaa vaihtelua.
Luonnossa liikkumisen ei aina tarvitse olla pitkä ja suunniteltu reissu. Lyhyillä puolen tunnin kävelyillä huomaat jo metsän rentouttavan vaikutuksen. Monilla paikkakunnilla on ihastuttavia kaupunkipuistoja, joissa on rauhallisia puustoalueita, poissa liikenteen vilinästä ja ihmispaljoudesta. Näitä voi hyödyntää myös työmatkoilla, jos ne omat tutut ulkoilualueet eivät ole käytettävissä. Minulle metsässä liikkuminen on työkyvyn ylläpitoa ja toivoisin myös työyhteisöjen löytävän luonnossa liikkumisen hyvinvointivaikutukset. Suosittelen nauttimaan metsäisen syksyn väriloistosta ja kauneudesta, samalla saa hyvän ja rentoutuneen olon liikunnan parissa.
Palaa otsikoihin | 1 Kommentti | Kommentoi
Luin mielenkiinnolla puheenjohtajan blogin syksystä uuden oppimisen alustana. Olen niin samaa mieltä. Vaikka vuosirenkaita on ympärille - onneksi - pyörähtänyt, tiedonhalua se ei ole vienyt.
Minulle syksy merkitsee edelleen yliopistoon suuntaamista. Tuo suuntaus alkoi hamalla 1970-luvulla. Tällä vuosituhannella olen valmistunut maisteriksi ja nyt alkamassa on uuden tutkinnon haistelu.
Kyllä, tunnen itseni oravaksi, joka hyppää uskaliaasti oksalta toiselle ja uskoo, että sieltä on paremmat näköalat eteenpäin. Ja se eteenpäin tarkoittaa omaa elämänkaarta, itsetuntemusta, oman itsen kanssa viihtymistä. Vain sillä tavallahan voi olla hyvä ystävä toisillekin.
Kun nyt suuntaan sosiaalityön jälkeen takaisin "muinoin" kiinnittyneisiin humanistisiin opintoihin, toivon, että olen saanut oppia elämästä lisää. Olisin oppinut vastoinkäymisista, olisin oppinut, että lannistuminen voi olla ponnahduslauta ja että koskaan ei ole liian myöhäistä opiskella.
Ongelmanratkaisutaitoa tarvitaan aina, erityisesti työelämässä.
Vaikka onhan opiskelussa vaaransa. Voi jäädä koukkuun. :-D
Silloin(kin) on hyvä muistaa se varastossa riippuva vanha mato-onki. Ja lähteä narrausretkelle.
Ainoalle suositeltavalle lajissaan.
Hyvää kuulaan värikästä syksyä Teille kaikille!