Blogi
Ammattiliittojen palvelut tunnistettava osaksi työttömyyden hoitoa
Keskustelu työttömyysturvan aktiivimallista on käynyt
kiivaana vuodenvaihteen molemmin puolin. Mallia on syytetty – varsin
oikeutetusti – yhdenvertaisuuden puutteesta. Suomi on iso maa, jossa
edellytykset saada palkkatyötä tai harjoittajaa yrittäjyyttä vaihtelevat.
Myöskään työttömille suunnattuja työllisyyspalveluja ei pitkien välimatkojen
maassa ole tarjolla joka niemennotkossa.
Vähemmälle huomiolle on jäänyt se, että aktiivimalli edustaa
itse asiassa varsin kapeaa ja mekaanista määritelmää aktiivisuudesta. Malli
erottelee, mikä on oikeanlaista ja mikä vääränlaista työttömän aktiivisuutta.
On suorastaan nurinkurista, että omaehtoinen, aktiivinen työnhaku ei käy
aktiivisuudesta, vaikka tämän osoittaminen olisi varsin helposti
yhdistettävissä esim. kolmen kuukauden välein tapahtuviin työttömän
haastatteluihin.
Liitot järjestävät jäsenilleen merkittävissä määrin koulutusta
eri teemoista sekä lisäksi monenlaista ura- ja työnhaun valmennusta. Lisäksi
liitot järjestävät yhteistyönä erityisesti työttömille ja työttömyysuhan
alaisille jäsenilleen tarkoitettua valmennusta ja erilaisia vertaistukiryhmiä,
esimerkiksi Uudellamaalla toimiva Omaehtoisen
työllistymisen tuki OTTY ry, ja Pohjois-Pohjanmaalla vastaava PPOTTY ry.
Näistä verkostoista ja valmennuksista moni korkeakoulutettu on saanut sekä uutta
oppia että arvokasta vertaistukea ja uusia ammatillisia verkostoja.
Olisi kaikkien edun mukaista – etenkin työttömän itsensä,
että ammattiliittojen järjestämä koulutus ja uraan liittyvät palvelut
katsottaisiin ammattiliittoon kuuluvalle työttömälle aktiivisuudeksi, jolla
voisi välttyä työttömyysturvan leikkaukselta. Moni liitto järjestää myös nykyisin varsin
paljon koulutusta verkossa ns. webinaareina, joihin voi osallistua
asuinpaikkakunnasta riippumatta. Myös uraneuvontaa tehdään paljon puhelin- ja
videoneuvontana, jolloin asuinpaikka ei määrittele palvelun saatavuutta.
Liitot tuntevat omat jäsenensä ja pystyvät räätälöimään
koulutusta aivan eri tavalla kuin yhteishankintana järjestettävä
työvoimakoulutus. On varsin hyvin tunnettua, että nykymuotoinen
työvoimakoulutus ei palvele korkeakoulutettuja ja heidän erityistarpeitaan. Kun
nyt uutta maakuntamallia muodostetaan ja sen ohessa luodaan ns. kasvupalveluita,
tuleekin erityistä huomiota kiinnittää siihen, minkälaisia palveluja ja koulutusta
tulevaisuudessa tarjotaan nk. kasvupalvelukoulutuksen nimissä. Akava ja
akavalaiset liitot ovat esittäneet mallia, jossa yhdistyisi sekä ammatillisia
valmiuksia kehittävä koulutus että uraohjaus.
Erityisesti uraohjaukselle on huutava tarve, etenkin
generalistialoilla. Kun valittu koulutusala ei suoraan valmista tiettyyn
ammattiin, on sitä enemmän ja perusteellisemmin pohdittava omia vahvuuksia ja
osaamistaan. Moni tarvitsee tähän tukea, vaikka työvuosia olisi jo takanakin.
TE-toimistojen palvelujen digitalisoituminen on merkinnyt monien merkittävien
palveluprosessien automatisoitumista. Merkittävin näistä on heti työttömyyden
alussa tapahtuva palvelutarpeen arviointi, joka korkeakoulutetulle merkitsee
lähes poikkeuksetta päätymistä ”itsepalveluun”. Jos ensimmäinen
henkilökohtainen kontakti tulee vasta 3 kuukauden kuluttua työttömyyden
alkamisesta, on aikaa hukattu jo paljon.
Työttömyyden pitkittymisen kannalta ensimmäiset kolme kuukautta on kriittinen vaihe – tiedämme, että tämän jälkeen työttömyys uhkaa pitkittyä. Resursseja tulisikin työvoimahallinnossa uudelleensuunnata niin, että voimavaroja suunnattaisiin työttömyyden alkuun ja työttömän palvelutarve aidosti arvioitaisiin – myös korkeakoulutetuilla. Myös viranomaisilta tulee voida edellyttää aktiivisuutta ja aktiivista palveluihin ohjaamista – ei vain työttömiltä.